Contents

СТОРІНКИ |  |

Подібне явище називають гонками або змаганнями (races). Два сигнали надходять різними шляхами, і схема може реагувати на них по-різному (правильно або неправильно) залежить від того, який сигнал виграє гонку.

Основна проблема полягає в тому, що розробник зазвичай не знає, в якому тракті затримка виявиться менше. Розробник елементів гарантує лише максимальний час затримки елемента певного типу і нічого не говорить ні про конкретну затримку конкретного елемента, ні про мінімально можливий час затримки. Тому розробник логічних схем не може скористатися тим фактом, що число елементів у колі Пар., припустимо, більше, ніж у колі Непар.: при масовому виробництві схем із довільно взятих елементів знайдеться досить велике число таких вузлів, до яких у коло Пар. потраплять більш швидкі елементи, а в коло Непар. — більш повільні і всупереч очікуваному буде виконуватися нерівність Тпар<Тнепар. Навіть якщо в колі Непар. один елемент, а в колі Пар. — два, то в останню цілком можуть потрапити елементи, що мають час затримки у 3 рази менший, ніж має елемент кола Непар.

Спеціальний добір елементів по затримці в умовах сучасного автоматизованого масового виробництва неприпустимий, перевірка реального співвідношення затримок звичайно неприйнятна, тому що значно здорожує налагодження апаратури. Крім того, при зміні температури і старінні, затримки різних елементів зміню ються з різною швидкістю, і з цього приводу виготовлювач ніяких гарантій не дає. Виготовлювач елементів гарантує лише те, що затримка не вийде за межі, зазначені в ТУ на елемент.

Поширено три методи боротьби з гонками: уведення тактових імпульсів, побудова протигоночних схем та врахування мінімального часу затримки. Найбільш універсальним, ефективним і тому поширеним методом боротьби з гонками є тактові сигнали. Основа методу полягає втакому. В усьому цифровому пристрої є єдина система тактових сигналів. У поширеній