Contents

СТОРІНКИ |  |

двотактній, або двохфазній системі синхронізації використовують дві періодичні послідовності сигналів синхронізації — сигнал С1 і сигнал С2. Взаємне розташування цих сигналів у часі показане на рис. 11.6,б .

Схему (рис. 11.6, а) поділено штриховою лінією на дві частини. Ліва приймає й обробляє сигнал ВХІД: її вихідний сигнал Y1 є вхідним для схеми правої частини, яка запам'ятовує результат у тригері Т.

Якщо сигнал ВХІД яким-небудь образом «прив'язаний» до однієї із серій синхронізації, наприклад до С1, то цей сигнал змінюватиметься тільки в момент надходження синхроімпульсів С1, а в проміжках між ними буде залишатися постійним. Схема в лівій частині рис. 11.6, а, має паралельні шляхи, в ній існують гонки і можлива поява на виході Y1 помилкових сигналів. На рис 11.6, б цю ситуацію в загальному виді відбивають інтервали невизначеності трактів Пар. І Непар. На вхідний кон'юнктор С правої частини схеми надходить сигнал синхросерії С2. Обов'язковою умовою є такий часовий зсув С2 відносно С1, який перевищує самий довгий інтервал невизначеності, тобто найбільшу затримку з усіх рівнобіжних трактів схеми. Це означає, що сигнал С2 відкриє кон'юнктор С після закінчення всіх перехідних процесів у схемі і пропустить логічно правильне, не змінене гонками стале значення функції Y1. Такий тригер перемикається тільки за командою сигналу синхронізації і не сприймає інформацію за його відсутності. Кон'юнктор С застосовують і без тригера — у тих випадках, якщо запам'ятовувати вихідний сигнал схеми не треба, а потрібно лише очистити його відзавад, спричинених гонками. Тоді сигнал, що відкриває кон'юнктор С, називають стробом, а сам процес усунення (заглушення) перешкод — стробуванням.