Contents

СТОРІНКИ |  |

характеру проходження перехідних процесів, виявлення всіх можливих гоночних шляхів, виокремлення небезпечних змагань від безпечних і т. ін.

Якщо відомо мінімально можливий час затримки елемента, то в багатьох практичних випадках можна забезпечити відсутність гонок. Нехай у схемі на рис. 11.5, а глибина кола Пар. настількибільше глибини кола Непар., що затримка в довгому колі, навіть якщо воно і складається тільки з найшвидших елементів, буде більшою за затримку сигналу в короткому колі, навіть якщо в нього потраплять тільки повільні елементи. Схема з настільки великою різницею в довжині шляхів завжди буде поводитися так, як показано на рис. 11.5, в, тобто поки вхідний сигнал дорівнює одиниці, завада на виході невиникне. Заваду після вимикання вхідного сигналу можна ліквідувати введенням додаткового зв'язку для блокування. Можна, наприклад, взяти як вихідний елемент з трьома входами і на його третій вхід подати сам вхідний сигнал. У цьому випадку вихід буде замкнений відразу після переходу вхідного сигналу в нуль.

Останнім часом зростає інтерес до ще одного методу боротьби з гонками — побудові схем, що самосинхронізуються. Робочі вузли в цьому випадку будуються непротигоночними, вони доповнюються спеціальними схемами, які виявляють факт закінчення перехідних процесів і виробляють сигнал дозволу для наступних схем, що іноді відіграває роль асинхронного сигналу синхронізації . Цей напрямок є дуже перспективним для побудови ВІС і особливо СВІС, де застосування звичайної синхронізації має деякі труднощі. Однак у схемах і мікросхемах звичайного розміру і технології цей напрямок поки не застосовують як через складність побудови такого роду схем, так імайже подвоєння їх апаратурних витрат.

Проблема гонок у цифровий схемотехніці є дуже серйозною.Можна сказати, що більшість помилок у функціональних схемах зв'язано з гонками,