Contents

СТОРІНКИ |  |

3. Щоб уникнути одержання зайвих контурів, їх побудову потрібно починати з тих одиниць або нулів, що можуть увійти в один єдиний контур. Зайвими називаються контури, усі клітини яких увійшли вже в інші контури.

4. У контури можна об'єднувати тільки сусідні клітини, що містять одиниці або нулі. Дотримання цього правила особливо потрібно перевіряти, якщо число змінних більше ніж чотири і коли сусідні клітини можуть розміщуватися не поряд, тому контури можуть зазнавати видимого розриву.

5. Кожній одиничній клітині відповідає кон'юнкція початкових змінних, що визначають цю клітину. Кожній нульовій клітині відповідає диз'юнкція інверсій початкових змінних, що визначають цю клітину.

6. У контурі, що об'єднує дві клітини, одна зі змінних змінює своє значення, тому вираз контуру з двох клітин не залежить від цієї змінної, а подається усіма іншими змінними. Це правило стосується і контурів, що охоплюють число клітин більш ніж два, і має таке формулювання: вирази, що відповідають контурам, не містять тих змінних, чиї межі перетинаються площею, обмеженою цим контуром.

7. Вираз логічної функції можна записати за відповідною картою Карно в диз'юнктивній або кон'юнктивній формі. Диз'юнктивна форма складається у вигляді диз'юнкції кон'юнкцій, що відповідають одиничним контурам, виділеним на карті для визначення функції; кон'юнктивна – у вигляді кон'юнкції диз'юнкцій, що відповідають нульовим контурам.

8. Для контурів, що охоплюють різну кількість клітин, утворюються вирази різної складності. Тому для даної логічної функції можна записати за її картою Карно кілька алгебраїчних виразів, що відрізняються за складністю. Найскладніший вираз відповідає випадку, коли кожній клітині відповідає свій контур. Це вираз є ДДНФ або ДКНФ даної функції.