Contents

СТОРІНКИ |  |

налагоджено виробництво і контроль, то споживач завжди має справу з елементами, затримка яких не перевищує паспортну.

Однак розробнику іноді дуже корисно знати крім максимальної ще і мінімально можливу затримку. Проте для більшості мікросхем, що серійно випускаються, значення мінімальної затримки в ТУ не зазначено й, отже, виробником не гарантується. Досвід роботи схемотехніки з цими елементами тут також марний, оскільки крива технологічного розкиду в різних виробників різна і до того ж чутлива до перебудов виробництва, що й ілюструють дві криві на рис. 11.1 . Тому якщорозробник апаратури, призначеної для серійного випуску, використовує мікросхеми, у паспорті яких не передбачене мінімальне значення затримки, то він має допускати, що мінімальний час затримки дорівнює нулю. Ніяких підстав вважати, що це значення більше за нуль, у нього немає.

Рівень виходу елемента протягом відрізка часу від мінімально можливого до максимально можливого значення затримки, коли фактичний стан виходу елемента розробнику не відомий, називають станом невизначеності і позначають символом х. Стан х, надходячи на входи інших логічних елементів, може в залежності від типу елемента спричинювати на їх виході визначені стани «1» або «0», або також невизначене, що позначається X. Поводження логічних елементів задається при цьому законами вже не двійкової, а одного з видів трійкової логіки.