Contents

СТОРІНКИ |  |

Система синхронізації єдина для всього цифрового пристрою, і інтервал між сигналами синхронізації задається на початку розроблення. Схемотехнік, розробляючи кожен фрагмент логічної схеми, так добирає число послідовно ввімкнених у неї елементів та їхні типи, щоб усі перехідні процеси в цьому фрагменті з гарантією закінчилися до моменту надходження чергового сигналу синхронізації. Перевага синхронізації як засобу боротьби з гонками полягає в тому, що розробнику не потрібно вникати в специфіку проходження перехідних процесів, у характер виникаючих гоночних ситуацій, не треба знати мінімальне значення затримки тощо. Усе, що повинен знати розробник, — це максимально можливу затримку найдовшого тракту логічної схеми, а це легко обчислити за паспортним даним використовуваних елементів.

Протигоночні схеми — це схеми, побудовані так, що в них якщо і виникають, то тільки безпечні гонки, тобто такі, за яких відсутній ризик появи на виході сигналів, не передбачених логічним виразом. Прикладом безпечної гонки є гонка фронту по двох трактах, у кожному з яких міститься парне (або в кожному непарне) число інверторів і які поєднуються на виходах елементом АБО: хто б не виграв гонку, результат завжди буде вірний, зміниться лише затримка його одержання. Для уникнення небезпечних гонок можна вводити в схему додаткові зв'язки й елементи так, щоб небажані паралельні шляхи блокувалися самим вхідним сигналом ще до досягнення ним небезпечного розгалудження тракту. Є також інші прийоми, які використовують під час побудови протигоночних схем.

Корисною властивістю протигонних схем виявляється їхня здатність обробляти дані в міру надходження, асинхронно, тобто без прив'язкування до тактових сигналів і пов’язаних з цим втрат часу. Однак процедура побудови таких схем дуже складна, вона потребує скрупульозного вивчення